El término identidad implica cuatro componentes: diferenciación, continuidad, conciencia y reconocimiento. Sin diferenciación no hay distinción entre uno y otro; sin continuidad no podríamos hablar de la misma persona a lo largo del tiempo; la conciencia de sí mismo permite tener una conciencia crítica y una visión específica del mundo que nos rodea, y el reconocimiento exterior de la diferencia responde a la necesidad de aceptación por parte de los otros. La lengua no es sólo una cuestión identitaria sino también cultural: una forma de mediación simbólica con la realidad y las colectividades que forma parte de la riqueza de la experiencia humana en el curso de la historia. La cultura no es sólo la lengua; en el caso de Cataluña, también es el vehículo de la producción cultural y una de las manifestaciones más características de su personalidad cultural y nacional. Para llegar a su «normalidad», la lengua catalana necesita favorecer su uso, defender su unidad como lengua hablada en cualquier parte de los Países Catalanes y promover su reconocimiento exterior tanto en el Estado español como en la Unión Europea. Por eso se necesitan dos elementos fundamentales: unas políticas públicas que compensen los desequilibrios respecto a la lengua minorizada y una cierta afirmación lingüística de los catalanohablantes. Que todo el mundo conozca la lengua catalana en el territorio que le es propio es promover la igualdad de oportunidades, también lingüísticas, para todos los ciudadanos de Cataluña
The term identity involves four components: differentiation, continuity, awareness and recognition. Without differentiation there can be no distinction between any of them; without continuity, we cannot talk about the same person over time; self-awareness allows us to have a critical awareness and specific vision of the world around us; and the external recognition of difference comes in answer to the need to be accepted by others.
Language is not just about identity, it is also a cultural thing: a form of symbolic mediation with reality and groups that is part of the wealth of human experience accumulated in the course of history. Culture is not just language, although in the case of Catalonia it is the vehicle of cultural production and one of the most characteristic embodiments of its cultural and national personality. To attain “normality”, the use of Catalan language must be fostered, its unity as a language of the Catalan-speaking areas must be defended and its recognition in Spain and the European Union promoted.
To this end, there are two fundamental elements: public policies that compensate the disequilibrium with regard to the minoritised language, and a certain linguistic reassertion by Catalan speakers. Ensuring that everyone knows Catalan language in its specific territory means promoting equal opportunities, including linguistic opportunities, for all the citizens of Catalonia.
El terme identitat implica quatre components: diferenciació, continuïtat, consciència i reconeixement. Sense diferenciació no hi ha distinció entre l’un i l’altre; sense continuïtat no podríem parlar de la mateixa persona al llarg del temps; la consciència de si mateix permet tenir una percepció crítica i una visió específica del món que ens envolta, i el reconeixement exterior de la diferència respon a la necessitat d’acceptació per part dels altres.
La llengua no és només un tema identitari sinó cultural: una forma de mediació simbòlica amb la realitat i les col·lectivitats que forma part de la riquesa de l’experiència humana en el curs de la història. La cultura no és només la llengua però, en el cas de Catalunya, és el vehicle de la producció cultural i una de les manifestacions més característiques de la seva personalitat cultural i nacional. Per arribar a la seva «normalitat», es necessita que s’afavoreixi l’ús de la llengua catalana, defensar-ne la unitat com a llengua parlada arreu dels Països Catalans i promoure’n el reconeixement exterior tant a l’Estat espanyol com a la Unió Europea. Per això calen dos elements fonamentals: unes polítiques públiques que compensin els desequilibris respecte a la llengua minoritzada i una certa afirmació lingüística dels catalanoparlants.
Que tothom conegui la llengua catalana en el territori que li és propi és promoure la igualtat d’oportunitats, també lingüístiques, per a tots els ciutadans de Catalunya.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados