Apeles Mestres i Joan Maragall mantingueren una relació de simpatia recíproca la qual és documentalment provada per l’existència de diferents cartes escrites i rebudes entre ells. Ni l’antagonisme ideològic entre el republicanisme de Mestres i el catolicisme de Maragall ni la seva diferent concepció de la literatura van interferir a l’hora de poder establir una relació de caràcter personal. La seva amistat es basà, a banda de la necessària connexió o afinitat que anava més enllà de l’aspecte públic pel qual són coneguts, en una afició compartida, la de les plantes, i en la unió moral que els va adjuntar davant de certs paral·lelismes de tractament per part de la crítica alineada amb el Noucentisme, just al voltant de l’època en què es van a conèixer i van començar el seu intercanvi epistolar.
Apeles Mestres and Joan Maragall had a friendship that is proven and documented in the letters they exchanged over the years. Not even the ideological antagonism between Mestres’ republicanism and Maragall’s Catholicism, nor their different vision of Literature prevented them from developing a personal relationship. Their friendship was not only based on their connection beyond the public life in which both were renowned, but also in a shared interest: in plants, and in the moral bond that united them against certain paralelisms in the treatment received from the critics of the Noucentisme, right around the time when they met each other and started their epistolary exchange.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados