Alba Lucía Cruz Castillo, Diego Fernando Barragán Giraldo
Amb la Llei 1448, de víctimes i restitució de terres, de l’any 2011, a Colòmbia es va obrir un espai polític en què les veus de les víctimes supervivents fossen tingudes en compte i escoltades en els processos de reparació i no-repetició. Amb aquesta perspectiva, aquest treball mostra les experiències d’agenciament polític contrahegemònic d’un grup de dones afrocolombianes víctimes supervivents davant de la Llei 1448, de víctimes i restitució de terres. En aquest sentit, es presenta un balanç general sobre el lloc de les víctimes supervivents en el conflicte armat intern colombià. Després s’il·lustren algunes iniciatives que han abonat el camí perquè els moviments afrocolombians evidencien la necessitat de pensar les rutes de reparació des d’una perspectiva territorial, des del reconeixement d’estratègies ancestrals de sanació i d’una reparació que preveja el mal, no sols com a resultat del conflicte, sinó en una dimensió històrica etnicoracial, més enllà dels àmbits reglamentats per la llei esmentada. Així, amb un enfocament metodològic decolonial i a partir de dos casos emblemàtics, s’exposarà l’experiència organitzativa de dones afrocolombianes víctimes supervivents, que, en les seues iniciatives d’acció col·lectiva, posicionen apostes contrahegemòniques a les concepcions de reparació i esdevenen un exemple de moviment social que resisteix, en proposar noves alternatives d’acció sobre el conflicte armat colombià per a tensionar, amb les seues experiències, el que s’institueix des de l’Estat.
© 2001-2024 Fundación Dialnet · Todos los derechos reservados